RIEMUKAS ROBINSONIN PERHE
ORPOKOTI
En valinnut sitä, koska saisin siitä näppylöitä, -
joten valitsin toisen pelottavan.
En ole koskaan pelännyt halloweenina.
Rakastan pesäpalloa. Kohtaloni on pelata sitä.
En oikeastaan välitä voittamisesta. Nyt välitän, -
sillä olemme hävinneet joka pelin. Olen kyllästynyt siihen.
Teen kovasti töitä. Pallo heitetään aina minulle, -
yritän ottaa kaikki ne kiinni.
Koko yleisö katsoo ympäriinsä ja ajattelee, -
että koska ne oikein pelaavat oikeasti.
He tulivat.
Lauri?
Kake, minä tein sen! Sain sen valmiiksi! He rakastavat tätä!
Mikäpä muu houkuttelisi adoptoimaan kuin outo keksintö.
- Heinoset tulivat! - Menossa jo.
Odota! Muista istua suorassa, katsoa heitä silmiin ja hymyillä.
Korjataanpa sinun...
- Milla. - Hyvä on.
Mene näyttämään heille, kuinka erityinen olet. Toivottavasti hänet viimein adoptoidaan.
Minä toivon myös.
Maailmassa on niin paljon paranneltavaa.
Ajatelkaa sitä. Liikkuvat jalkakäytävät, lentävät autot...
- Mahdollisuudet ovat rajattomat. - Lentäviä autoja? Sehän hauskaa.
Tarvitsemme vain mielikuvitusta ja vähän tiedettä, -
- niin voimme tehdä maailmasta paremman paikan. - Nämä ovat kaikki mielenkiintoisia ideoita.
Mikä on lempiurheilulajisi?
Eikö keksimistä lasketa urheiluksi? Luulen lyöneeni kunnarin tällä keksinnöllä.
- Mikä tuo on? - Aluksi kysymys.
Mikä on yleisin ongelma, -
- maapähkinävoi- ja hilloleivän teossa? - Lauri, en usko...
Ainesten määrä! Liika voi takertuu kitalakeen ja kestää ikuisuuden pureskella.
Liika hillo pursuaa sivuilta ja tekee käsistä tahmeat.
Täydellinen maapähkinävoi- ja hilloleipä on ihmisten saatavilla -
rakentamani laitteen avulla.
- Tähän esittelyyn käytän tavallista leipää. - Kulta, kaikki kunnossa.
- Kuten näette, paahtaminenkin on mahdollista. - Emme yleensä syö maapähkinävoita.
Lauri, ei sinun tarvitse.
Se jumittui!
Lauri, älä!
- Mitä tapahtuu? - Herra Heinosella on pähkinäallergia!
- Olen pahoillani! Autan sen pois ottamisessa! - Peräänny!
- Paraneeko hän? - Hengitä.
Olen pahoillani! En tiennyt!
Oli todella mukava tavata sinut. Tarvitsemme hieman miettimisaikaa.
Hei, onko kaikki... Mitä tapahtui?
Neiti Touhula, tuo poika ei todellakaan ole oikea meille. Suonet anteeksi.
Olen todella pahoillani tästä. Jos te vain...
- Tein lounasta. - Ei ole nälkä.
- Herra Heinonen parka. - Tapoinko hänet?
Et. Soitin hänelle. Hän on täysin kunnossa.
Aioin vain harmitella, -
ettei hän päässyt maistamaan mahtavan keksintösi tekemää leipää.
- Todella mahtava. - Emme vain ole löytäneet oikeaa pariskuntaa.
124.
- Mitä? - Olen ollut 124 adoptiohaastattelussa.
Voi, Lauri. Sinä vain liioittelet ottaaksesi asiaan -
- kantaa. - Lisäksi täytän 13 ensi vuonna.
Tiedät, kuinka vaikeaa teinin on tulla adoptoiduksi.
Minulla ei ole tulevaisuutta. Kukaan ei halua minua.
- Tuo ei ole totta! - Äitinikään ei tahtonut minua.
- Lopeta. Et voi tietää sitä. - Miksi hän sitten hylkäsi minut?
Ajattelitko koskaan, että hän ei ehkä voinut pitää huolta sinusta?
Olen varma, että hän ajatteli vain parastasi.
- En ikinä ole ajatellut sitä noin. - Ehkä hänellä ei ollut vaihtoehtoa.
Olet oikeassa. Oikea äitini on ainoa, joka on ikinä tahtonut minut.
- Odota. Sanoin ehkä. - Jos hän halusi minut silloin, hän haluaa nytkin.
- Mitä tarkoitat? - Minun on löydettävä hänet, -
ja kun löydän, hän ottaa minut takaisin, meistä tulee taas perhe!
Lauri, et voi tehdä sitä. Kukaan ei tiedä hänestä. Kukaan ei edes ole nähnyt häntä.
Väärin. Minä näin hänet kerran.
Hän on päässäni. Minun on vain muistettava.
MUISTISKANNERIT MARSISTA
Tietysti!
Minulla on kerrottavaa, -
mutta se on outoo.
Minulla on näytettävää, -
joten anna vielä tilaisuutein.
Yksi katse, niin saan -
sinut minuun uskomaan.
Tiedätkö mitä? Sait enemmän kuin halusit.
Eikö olekin hullua?
Sait enemmän kuin tilasit, -
joten anna vielä tilaisuutein.
Yksi katse.
Yksi käsi tueksein. KEKSINTÖKILPAILU
Olet pyörinyt mielessäin.
Voisi luulla, että pilailen.
Olen vain hukannut aikaa.
Voisi siis luulla, että pilailen.
Mitä tehdä voisimme?
Miten voisimmekaan korjata sen?
Olet pyörinyt mielessäin.
Olen vain hukannut aikaa.
Väsyttää.
Näemme siis kahdelta. Hän innostuu näkemisestänne.
Hei, hei. Hienoa! Kake... Tarkoitan, Mikki.
- Onnea peliisi. - Helppoa. Vastustajat ovat pelkkiä pummeja.
- Toivottavasti pysyn hereillä. - Anna kun arvaan.
Hän värkkäsi koko yön sen typerän keksintönsä kanssa.
Niin käy, kun jakaa huoneen nörtin kanssa.
Tekeepä hyvää.
Einstein, jäit Mikille velkaa.
Aivojen salaisuuden selvittäminen vei odotettua kauemmin, -
mutta onnistuin, Milla. Kalibroin kuulokkeet uudelleen.
Nyt hermopiirit yhdistyvät. Selvitin aivoturson salaisuuden!
- Niinkö? Selvä, mitä? - Nyt testaan sitä.
- Voi ei, olen myöhässä. Minun täytyy mennä. - Odota hetki, Lauri.
Melkein unohdinkin. Tiedän, että päiväsi on kiireinen, -
mutta sovin haastattelun iltapäiväksi.
- Ei, kiitos. - Kyse on adoptoinnista, -
ja sinä olet paikalla siististi, iloisena ja ajallaan.
Haastattelut riittävät, Milla. En aio saada nenilleni enää.
Tiedän tunteesi, mutta sinun on päästettävä menneisyydestä irti ja tähdättävä tulevaisuuteen.
Niin teenkin, tämä on tulevaisuuteni.
- Olen pahoillani. - Lauri? Kulta?
KEKSINTÖKILPAILU
Tohtori Kuikelo, tiedän teidän olevan kiireinen. Olemme innoissamme saadessamme teidät tuomariksi.
Ilo on puolellani, herra Röykelö. Tiedä vaikka oppilaanne keksisi integroidun piirin -
tai mikroprosessorin tai integroidun piirin. Minähän sanoin tuon jo.
En poistu labrastani usein. Onko tuo rusetti? Pidän ruseteista.
- En ole nukkunut kahdeksaan vuorokauteen! - Haluaisitteko levähtää jossain?
Ei tarvitse. Olen keksinyt kofeiinilaastarin. Jokainen laastari vastaa 12 kuppia kahvia.
Pysyt hereillä vuorokausia ilman sivuvaikutuksia.
- Anteeksi. Kuka hän on? - Yksi oppilaistamme, Sipe Korvapuusti.
Niin söpö. Haluaisin pureskella hänen muhkeita poskiaan.
- Mikä tuo puku on, Korvapuusti? - Se on itse asiassa tooga.
Valmentaja, mukava nähdä. Tavallaan. Mitä teette täällä?
- Tuomaroin kilpailua. Eikö se näytä siltä? - Millä perusteella olette pätevä siihen toimeen?
- Tämä on minun liikuntasalini. - Sipe, tulivuori.
Hyvät naiset ja herrat, upea Vesuvius-vuori!
Kytkin ei oikein kytkeydy.
- Tohtori Kuikelo? - Barium, koboltti, Einstein, Kool-Aid!
En ymmärrä, mitä nainen sanoi, mutta tämä keksintö on surkea!
20 kierrosta salin ympäri! Vauhtia!
- Valmentaja! - Pidän sinua silmällä.
Seuraavaksi Liisi ja hänen tulimuurahaisviljelmänsä.
- Aivan oikein. - Liisi, puhuimmehan jo tulimuurahaisista.
- Tiedät niiden pureskelevan ihmisiä. - Vain vihollisiani.
Jatketaanpa. Hienoa työtä, Liisi! Ei suututeta häntä millään tavalla.
Täällä ei ole turvallista. Tule tänne. Onko knallihattuinen mies lähestynyt sinua?
- Mitä? - Minä kysyn kysymykset.
Selvä, heippa.
Pakko heittää virka-arvo peliin. Erikoisagentti Vilppu Robinson AE:stä.
- Mistä? - Aikajatkumon Erikoisjoukoista.
Tulin suojelemaan sinua. Onko sitä Koppahattua näkynyt?
- Ei, miten niin? - Saatan menettää virkamerkkini.
- Hän on ryöstöepäilty. - Mitä hän varasti?
Aikakoneen. Jäljitin hänet tähän aikaan, lähteeni mukaan hän jahtaa sinua.
- Miksi minua? - PM:ssä eivät vielä tiedä motiivia.
- PM tarkoittaa Päämajaa. - Tiedän kyllä.
Hyvä, olet fiksu. Saatat pysyä hengissä toistaiseksi.
Huolehdi tiedevempaimestasi ja jätä jahti minun huolekseni.
- Jahtaaminen tarkoittaa... - Tiedän!
Hyvä on, herra Näsäviisas.
Koppahattu!
- Sammakkoni! - Et pääse pakoon, -
poika keksintönsä kanssa.
Melkein rikoit aurinkokuntani!
Sammakkoni pääsevät karkuun!
- Sainpas! Tämä on viimeinen. - Ärsyttävä pikkutyttö, -
- minulla ei ole aikaa. Olen tärkeällä... - Älä vähättele minua, osaan karatea.
Korvapuusti! Tunne kipu, rakasta kipua!
- Seuraavana on Lauri. - Niin... Lauri! Anteeksi.
- Lauri, lupaa, ettei tämä räjähdä. - Kaikki hyvin, se toimii tällä kertaa.
- Lupaan sen. - Hyvä on, luotan sinuun. Tyrmää ne.
Se oli sanonta, älä tyrmää ketään.
Perääntykää, kaikki. Seuraava projekti saa sukat pyörimään.
Teidän on oikeasti viisainta perääntyä vähän.
Oletteko koskaan unohtaneet jotakin, ja vaikka miten yritätte, ette muista sitä?
Mitähän niille kadonneille muistoille tapahtuu?
Luulen, että ne ovat varastoituna aivoissanne, -
ja rakensin koneen, jolla ne voi palauttaa.
Kutsun tätä muistiskanneriksi.
- Onpa se kiiltävä! - Miten muistiskanneri sitten toimii?
Ensin näppäillään toivottu ajankohta tähän.
Sitten laseri skannaa aivo- kuoren, jossa muisti sijaitsee.
- Löydetty muisto näkyy sitten tällä näytöllä. - Paketoi se, otan niitä kaksi.
Haluan muistaa päivän 12 vuotta, kolme kuukautta ja 11 päivää sitten.
Miksi juuri sen päivän? Luulitte, etten olisi tarkkana.
Sinä päivänä...
- Se vain oli hyvin tärkeä päivä. - Kelpaa. Anna mennä.
Kestää hetken saada turbiinit käyntiin.
Lauri, odota!
Se purkautuu!
Varokaa!
Tunne kipu, rakasta... Sattuu paljon! Ottakaa ne pois!
- Ottakaa ne pois! - Valmentaja, ole hiljaa.
Käyttäytykäämme niin, että voimme huomenna olla ylpeitä itsestämme.
- Herra Röykelö. En tarkoittanut... - Ei nyt, Lauri!
Olen niin pahoillani.
Ei nyt.
Kulkekaa rauhallisesti ulko-ovea kohti.
Odota, Lauri!
Tulehan, kultaseni. Tulevaisuutemme odottaa.
Mitä sinä täällä teet?
Voisitko lopettaa tuon? Tiedän, ettet ole kyyhky.
- Paljastat minut. - Eihän täällä ole muita.
Niinhän he haluavat sinun luulevan. Nyt riittää mökötys.
Vie tämä keksintökilpaluun ja korjaa se muistiskanneri.
Lopeta! Mene pois!
Oletko unohtanut, että olen aikapoliisi tulevaisuudesta. Ota minut vakavasti.
Ei tämä ole virkamerkki, vaan solariumin alekuponki. Olet huijari.
Hyvä on, en ole poliisi, mutta olen tulevaisuudesta -
- ja Koppahattu on olemassa! - Taas se alkaa.
Hän varasti aikakoneen, tuli keksintö- kilpailuun ja pilasi keksintösi.
Keksintöni ei toiminut, koska olen huono.
Ei ole ketään Koppahattua, ei ole aikakonetta, -
etkä sinä ole tulevaisuudesta. Olet kahjo!
- En ole kahjo! - Todista se, kapteeni Aikamatkaaja.
Kuten arvelinkin.
Lukkiudun huoneeseeni ja piiloudun peittojen alle pariksi vuodeksi.
Jos todistan olevani tulevaisuudesta, palaatko kilpailuun?
Ihan miten vain.
Päästä irti! Mitä sinä teet? Päästä irti!
Hyvä on.
Mikä tämä on? Minne menemme?
Tulevaisuuteen!
Tulevaisuus saapui.
Tulevaisuus saapui tänään.
Tulevaisuus saapui.
Tulevaisuus saapui tänään.
PIKARAKENNUS
NYKYMAA
- Riittääkö tämä todisteeksi? - Mitä luulisit!
En ikinä uskonut, että aikamatkustus onnistuisi elinaikanani.
- Ja tässä se, aivan nenäni edessä! - Totuus vapauttaa sinut, veli.
Tämä ylittää kaikki unelmani.
- Tämä tarkoittaa, että voin tosiaan muuttaa elämäni. - Aivan. Niin voit.
Seuraavaksi mennään sinne kilpailuun, korjaamaan muistiskannerisi.
En aio korjata sitä tyhmää muistiskanneria.
- Mitä? - Vilppu, tämä on aikakone!
Miksi korjaisin tyhmän keksintöni, kun pääsen äitini luo tällä aluksella.
Voin palata siihen iltaan ja estää häntä hylkäämästä minua.
Et pysty siihen aikakoneella, vaan tällä!
Tämä? Haluatko tietää, mitä ajattelen tästä?
- Mitä sinä teet? - Olen pahoillani, Vilppu, -
- mutta et tiedä, mitä olen kokenut. - Lauri, ei!
- Päästä irti! - Päästä itse! - Et määrää minua!
Määrään, koska sinä olet 12 ja minä olen 13-vuotias.
- Olen siis vanhempi. - Minä synnyin menneisyydessä, -
joten olen vanhempi ja määrään sinua!
Nyt kävi köpelösti.
En saisi edes katsoa tätä, saati sitten ajaa sillä!
Äiti ja isä tappavat minut. Siinä ei armoa anneta.
- Eikö ole aikakoneiden korjausliikettä? - Ei!
Aikakoneita on vain kaksi, ja Koppahatulla on toinen.
Jonkun tämä on korjattava.
Hyvä ajatus. Olet viisas, korjaa se.
Hulluko olet? En osaa korjata tätä.
Osaat toki. Rikoit sen, joten korjaat myös.
Sopii, yhdellä ehdolla. Jos korjaan sen, viet minut äitini luokse.
Mitä? Et noudattanut edellistäkään sopimustamme.
- Kuinka voin luottaa sinuun? - Kerroit olevasi aikapoliisi tulevaisuudesta.
Kuinka itse voin luottaa sinuun?
Hyvin vastattu.
Tehdäänkö siis sopimus?
INNOVAATIO-YHTIÖT
- Päivää, rouva. Tulin muuttamaan tulevaisuuden. - Niin, herra?
Haluan puhua johtajan kanssa välittömästi.
- Kyllä, herra. - Minulla on tapaaminen kohtalon kanssa.
Mainiota. Kerron Sampolle, ja pyykkinne toimitetaan suoraan huoneistoonne.
- Mitä? - Milloin tapaamisenne olikaan?
- Puhutteko minulle? - Kyllä. Milloin tapaamisenne on?
Iso viisari on... Kello kahdelta!
Teidänkö piti tulla kahdelta?
- Aivan niin! - Oletteko Mari Jormala?
Olen.
Mari on lyhennetty...
- Mariasta? - Voiko poika olla Maria? - Voi.
- Se sopii. - Istuutukaa.
Mainiota!
"Esittele keksintö omanasi." Tehty.
- Rakastan tehtävälistoja. - Johtokunta on valmis tapaamiseen.
Hetkinen. Mitä minä sanon?
En minä tuollaista muista!
Entä jos sinä menisit? Olisit paljon minua parempi.
Totta. Päätön hattu ei kävisi keksinnöstä yksinään.
Fantastista! Upea idea! Onneksi omistan sinut.
"Valmistukaa hämmästymään." Selvän teki.
Valmistukaa hämmästymään!
"Tämä on minun keksintöni."
"Epäilen, ettei kukaan teistä ole nähnyt mitään näin nerokasta!"
Hyvä on, rouva Jormanen?
- Se on "neiti". - Saatte kaksi minuuttia. Aloittakaa.
- Onpa se kiiltävä! - Mikä se on?
Tapaan kutsua sitä...
- Kutsun sitä... - Mitä toljotatte?
Ei! Aurinko häikäisi silmiäni.
Voin laskea kaihtimet.
Mikä sen nimi on?
Tuota... Voimme saivarrella nimestä myöhemmin.
Pääasia on, että tämä on ainutlaatuinen.
Varmasti rakastatte sitä, haluatte ostaa ja valmistaa sitä!
Mikä parasta, siinä on todella mukavat kuulokkeet.
Voisitteko kumartua vähän eteenpäin? Noin, kiitos.
Ne todella ovat melko mukavat.
- Mitä tästä seuraa? - Ei tällä ole mitään seuraamuksia.
Haluan vain murskata pienen, poloisen orpopojan unelmat!
Siitä eteenpäin onkin sitten vähän hämärän peitossa.
Ettekö ole ajatellut asiaa loppuun asti? Puoli minuuttia.
Minä näytän, miten se toimii. Ensiksi käynnistämme sen.
Tuo se ei ole.
Kymmenen sekuntia.
Minne voin allekirjoittaa?
VARO!
Doris, kaikki on lopussa.
Kaikki toiveemme ja unelmamme ovat pirstaloituneet, kuten tämä hajonnut kojekin.
Olet oikeassa. Voimme silti vielä onnistua.
Meidän on löydettävä se poika.
Salakuljetamme tämän autotalliin. Saat kaikki tarvitsemasi työkalut.
- Entä vanhempasi? - Äiti ei käy siellä -
ja isä on työmatkalla aamuun asti.
- Sinulla on siihen asti aikaa korjata se. - Selvä, mutta tarvitsen tämän piirustukset.
Ei huolta. Tiedän, keneltä saamme ne.
Kuka uskaltaa häiritä pyhättöäni?
Kalle, se olen minä. Päästä minut sisään.
Kukaan ei pääse sisään lausumatta ruhtinaallista salasanaa.
- Mitä sinä höpiset? Ei meillä ole salasanaa. - On meillä. Keksin sen, kun olit poissa.
- Miten sitten voisin tietää sen? - Sinä...
Hyvä huomio.
Tervetuloa takaisin, pikku kaveri. Mitä varastetulle aikakoneelle kuuluu?
Löysitkö sen? Ilmeisesti et, ja onnistuit hajottamaan tämänkin.
- Se on kunnossa, ennen kuin isä tulee kotiin. - Miten kuvittelet sen...
- Kuka tuo on? - Oikea robotti! Hei, olen Lauri.
Tuo oli odottamatonta. Niin kuin tuokin.
Jos perheeni saa tietää, että toin sinut menneisyydestä, he hautaavat minut elävältä -
ja tanssivat haudallani. Enkä liioittele. No, ehkä vähän, mutta seuraava on totta.
Hiuksesi paljastavat sinut.
- Miten niin? - Hyvä kysymys.
- Odota! Minne menet? - Toinenkin hyvä kysymys.
En halua vain istuskella täällä.
- Paikka. - Mutta...
- Hei, soita ovikelloani. - Ei vaan minun.
Katso tuota ovikelloa, soita sitä.
- Kyllä! - Se oli vahinko.
Vahinkoja ei lasketa. Se lukee säännöissä. Katso vaikka.
- Lättäpää. - Lyhytjuurinen. - Ikivihreä.
Miksi emme kertoisi perheelle? Kuinka voisimme olla kertomatta tätä perhekriisiä?
Jättämällä autotallin oven lukitsematta, jätit aikakoneen varastettavaksi, -
ja nyt koko menneisyys voi olla muuttunut!
- Ja joku vei vielä pyöränikin. - Kuten sanoin, kaikki järjestyy vielä.
Pidämme Laurin piilossa autotallissa.
Pidän hänelle vuosisadan kannustuspuheen. Sitten hän korjaa aikakoneen.
- Miksi se on tammenterho? - En ehtinyt veistää kaikkea.
Kun aikakone on korjattu ja hänen uskonsa keksintöjen tekemiseen palautettu, -
hän palaa keksintökilpailuun, korjaa muistiskannerinsa ja korjaa menneisyyden.
- Entä lupauksesi viedä hänet katsomaan äitiään? - Sanoin niin vain voittaakseni aikaa.
Etkö ymmärrä, että saat siitä vielä nenillesi?
Luota minuun. Asia on hallinnassani. Vilppu Robinson ei epäonnistu koskaan.
- On kuitenkin pieni mahdollisuus, että... - Juuri niin. Ajan luvut.
- Mitä nyt? - Tuota, se ei ole...
Se ei perustu mihinkään... Se ei välttämättä...
On 99,999999 prosentin mahdollisuus, ettei sinua sitten enää ole.
- Mitä? - En halunnut kertoa sinulle, mutta kerroin.
- Minua ei ole? - Mihin minä joudun?
Yksin nurkkaan ruostumaan...
Mitä minä murehdin? Nyt, piirustukset?
Jos jotenkin onnistumme selviämään tästä, otan kyllä hetken lomaa sinusta.
Mikä... Hei, pikkukaveri!
Tiedän, mitä ajattelet. Vaatteeni eivät ole väärin päin.
Vaan pääni!
Kerroin tuon aina oppilailleni.
Hekään eivät nauraneet. Mikä on nimesi, hedelmäpää?
- Lauri, mutta... - Lauri, oletko sattunut näkemään hampaita?
- Hampaita? - Niin, minun.
Olen kaivanut kuoppia koko päivän. En löydä niitä mistään.
Minun täytyy päästä autotalliin. Vilppu jätti minut sinne, -
- enkä saanut lähteä, ja ne hirviöt... - Täällä ei ole hirviöitä, senkin nössö.
- Kuuntele! - Toisaalta en uskonut metsämurmelinkaan -
asuvan kädelläni, mutta katsos vain. Toivottavasti en saa vesikauhua.
Vanhus, minun täytyy päästä autotalliin!
Tietenkin vien sinut sinne. Tiedän oikotien.
Tervetuloa autotalliin! Olen eksynyt.
- Hei, Vaari. - Hei, Pirjo. Lauri ja minä etsimme autotallia.
- Onko meillä autotalli? - Ilmeisesti.
- Lauri, voisitko ottaa aikaa? - Hyvä on, Tarmo, lelujunani on valmiina.
Tuoko on lelujuna?
Paikoillanne, valmiit, hep.
- 3.7 sekuntia. - Voitin!
Lauri, minulla on piirustukset.
Lauri?
Tuossa on Dille. Hän treenaa.
- Tämä ei ole autotalli. - Tiedän.
Autotalli ei taida olla täälläkään.
Aivan. Todella vakavaa.
- Tuossa on Arttu-eno. - Oikea supersankari?
Viimeinen neljännes, ekstra juusto- ja makkaratäytteellä?
Ellen ole siellä puolessa tunnissa, se on ilmainen.
- Hän on pizzalähetti. - Lauri?
- Miksi me täällä olemme? - Etsimme autotallia.
Ai niin!
Elmo! Lopeta hattuni maalaamien, tai kerron äidille!
- Rauhoitu, sisko! - Tarkoitan sitä!
Lapset, äitinne yrittää nukkua.
- Mitä täällä huudetaan? - Hän aloitti!
- En halua kuulla enempää! - Kulta... - Älä kultuttele minua!
Menen ajelulle.
Outoa, yleensä hän lähtee harrikalla.
- Lauri! - Luulen, että vaimoni Kuikelo on leipomassa.
Leivo, Kuikelo!
- Miksi koirallasi on silmälasit? - Vakuutus ei korvaa piilolinssejä.
Tuossa on Matti ja tuossa Elmeri.
- Katso, tuossa on... - Tuo on se hirviö!
Ei Lauri, tuo on hovimestarimme, Vasuri.
- Hauska tavata. - Vasuri, tiedätkö miten pääsee autotalliin?
Tuo on totta. Emme kysyneet vielä häneltä.
- Keneltä? - Vilpun äidiltä, Fannilta. Luulen, että pidät hänestä.
- Hei, kaverit! - Pyydät mua luoksesi sun.
Oletko nähnyt riikinkukkosulkahattua mun?
- Sammakoita? - He oppivat kaiken minulta.
- Fanni, tämä on Lauri. - Hauska tavata, rouva.
Täydellinen ajoitus. Tarvitsemme jonkun soittamaan marakassia.
Missä sydämes on? Kukaan sitä tiedä ei.
Ei vaikka joka paikasta etsinyt oot.
Mulla tunne on, että kadut tätä.
Kun paha oot ja sirkus tulee kaupunkiin.
- Vaari, hampaasi taisivat löytyä. - Näet minut lähtevän taikurina, tai sinnepäin.
Peijakas sentään, hampaani löytyivät!
Kiva, kun olin avuksi etsinnöissä, mutta aika rientää.
Käskin pysyä autotallissa!
Jouduin putkeen, juoksin perheesi luokse ja...
Tapasitko perheeni?
Kyselytunti. Kenet olet tavannut, ja mitä tiedät?
Vaari, Sampo ja Dille ovat veljeksiä. Sampo ja Emma ovat naimisissa. Sampo on...
- Omituinen. - Tilda ja Elmo ovat heidän lapsiaan. Dille ja Pirjo ovat naimisissa.
Vasuri on hovimestari. Matti ja Elmeri ovat veljeksiä, en tiedä kenen lapsia he ovat.
- Emme mekään. Jatka. - Kuikelo on naimisissa Vaarin kanssa, -
ja isäsi, Pekka on heidän lapsensa. Miltä Pekka näyttää?
Tom Selleckiltä.
Pekka on naimisissa Fannin kanssa, Tarmo ja Arttu ovat hänen veljiään.
- Unohdit jotakin. - Aivan. Vilppu on Fannin ja Pekan poika.
- Eikä kukaan tajunnut, että olet menneisyydestä? - Ei.
Säästäkää aplodinne. Kiitos oikein paljon.
Doris, nosta se!
Nyt sain sinut, Lauri!
Ei, Lauri on tyhmä kämppikseni.
Minä olen Mikki Hanslankari. Minua sanotaan Kakeksi, -
mutta tänään minut hakanneet kutsuivat pitsanaamaksi, -
nakkisormeksi ja räkänokaksi.
Kiva huomata, että he laajentavat sanavalikoimiaan.
Olen pahoillani. En tarkoittanut...
- Etsin Lauria. - Katso katolta. Hän notkuu aina siellä.
Tietysti. Miksen ajatellut sitä?
Herra pihvi, olet ainoa ystäväni.
- Peli ei tainnut mennä hyvin? - Ei.
Nukahdin viimeisessä vuoroparissa ja missasin voittokopin. Sitten minut hakattiin.
Myöhemmin valmentaja kutsui minut sivuun ja käski unohtaa sen.
- Ehkä hän on oikeassa. - Ei!
Kaikki käskevät sinua unohtamaan sen, mutta älä.
Sen sijaan anna sen kalvaa ja kiehua sisälläsi.
Lukitse tunteesi. Anna niiden vahvistaa tekojasi.
Olkoon viha liittolaisesi, niin kykenet mahtaviin, kauhistuttaviin tekoihin.
Ota neuvostani vaari, Kake. Älä unohda sitä.
Mitä?
Missä se poika on?
Hyvä idea! Hajaannutaan etsimään johtolankoja.
Katso, rakkaani, mitä löysin! Se on tikku.
Mitä sinä löysit?
Ymmärrän. Aikamatkailun jäännökset ja Vilppu Robinsonin DNA.
Se ja löytämäni tikku tarkoittaa...
Tulevaisuuteen! Minä varaan etupenkin!
- En edes tiedä, mitä teen. - Jatka eteenpäin.
- Tämä on liian kehittynyttä minulle. - Jatka eteenpäin.
- Mitä teemme, jos en osaa korjata tätä? - Jatka eteenpäin.
Miksi toistat sitä? Äläkä sano: "Jatka eteenpäin".
- Se on isäni sanonta. - Miksi ihmeessä?
- Niin hän tekee. - Mitä se mahtaa tarkoittaa?
Erinomainen kysymys. Robinson Industries, -
maailman johtava tieteellinen tutkimus- ja suunnittelutehdas.
Isäni johtaa yhtiötä. He tuottavat hänen keksintöjään.
Hänen mottonsa: "jatka eteenpäin". Niin hän tekee.
- Mitä hän on keksinyt? - Kaikkea. Aikakoneen, matkustusputket.
Isäsikö keksi aikakoneen?
Kyllä. Viisi vuotta sitten. Isäni herää keskellä yötä hiestä märkänä.
Hän haluaa rakentaa aikakoneen, joten aloittaa työn!
Puhumme piirustuksista ja malleista.
- Puhumme prototyypeistä. - Onko tuo prototyyppi?
Aivan ensimmäinen. Tai mitä siitä on jäljellä.
Aivan. Synkkä päivä Robinsonien talossa.
Prototyypit kaksi ja kolme eivät olleet juurikaan parempia. Numero kuusi, 58, -
212, 485, 952, kaikille kävi samalla tavalla.
Mutta hän ei luovuta!
En voi ottaa sinua vakavasti tuo hattu päässäsi.
Hän jatkaa työskentelyä, kunnes vihdoin keksii sen, -
ensimmäisen toimivan aikakoneen. Sitten hän jatkaa työskentelyä, -
kunnes keksii sen uudelleen, toisen toimivan aikakoneen.
- Melko pienikokoinen. - Tuo oli varmaan vitsi. Annettakoon anteeksi.
Tämä on vain pienoismalli, koska valitettavasti aikakone numero kaksi, -
on Koppahatun hallussa.
Melkoinen tarina, vai mitä? Oletko valmis aloittamaan työt?
- Luulen, että se on siinä. Tein sen! - Tiesin, että pystyt siihen.
Hienoa, ystäväiseni.
Tiedäthän, mitä sanotaan. Jatka eteen...
Älä sano sitä!
- Pojat! Syömään! - Ei nyt, äiti!
Jos ette ole täällä viidessä minuutissa, niin tulen hakemaan teidät!
Parasta mennä.
Otetaan poika kiinni!
Istu tähän? Minäkin haluan katsoa.
Mini-Doris! En tiennytkään, että osaat tehdä tuollaisen. Se on todella söpö.
Viedään se pienelle ajelulle.
Anteeksi.
Ryhmätyötä.
Anteeksi.
Anteeksi!
Siinähän sinä olet. Täytyy saada hänet ulos talosta.
Nyt tiedän! Räjäytän talon! Ja sitten...
Ei, sittenkään. Hän kuolisi.
Nyt tiedän! Muutan hänet ankaksi! Se olisi todella ilkeätä!
En osaa tehdä sitä. En todellakaan tarvitse ankkaa.
Tämä voi olla vaikeampaa kuin luulinkaan.
- Soita minun ovikelloani. - Ei, vaan tätä.
Tuosta ovikellosta saa ihottumaa.
- Tilanne on tasan kaksi. - Vahinkoja ei lasketa.
- Älä viitsi. Lue säännöistä. - Voit pyyhkiä sääntökirjalla...
En pidä huolista enkä murheista.
Sillä selviää riidoista.
Kai minut jätettiin pois vain takaisin tullaksein.
- Haluan yksinkertaisen elämän. - Naiset ja herrat, päivällinen on katettu.
- Hienoa! Italialaista ruokaa. - Minä haluan grilliruokaa!
- Pirjo, voisitko ojentaa kastikkeen? - Tulossa.
Tämä muistuttaa minua ajasta, jolloin lihapullapizzani viivytti sisällissotaa -
- Kewardin mustassa yössä. - Missä on minun grilliruokani?
Meidän täytyy puhua.
Miksi lapsi on yhä täällä? Eikö sinua huolestuta mikään?
- Keksintökilpailu, muistiskanneri, menneisyys täytyy korjata! - Tilapäinen takaisku.
- Hän ei vain luota itseensä. - Haluatko että puhun hänelle? - En.
- Annan hänelle selkäsaunan tai shiatsua? - Ei.
- Feng shuita? - Ei, tilanne on hallinnassani.
- Lauri, oletko Vilpun luokalla? - En.
On. On ja ei ole.
- Lauri on uusi vaihto-oppilas. - Aivan.
- Mistä olet kotoisin, Lauri? - Kanadasta?
Taidat tarkoittaa North Montanaa. Sitä ei ole kutsuttu Kanadaksi vuosiin.
Tiedätkö Sam Gundersenin?
- Se on iso valtio. - Osavaltio.
- Oletkohan sukua hänelle? - Ota hattu pois.
Hyvä idea. Sitten näemme, onko hänellä suvun hiuspyörre.
Hän ei voi, koska hänellä on rumat litistyneet hiukset.
Hölynpölyä. North Montanalaiset eivät välitä litistyneistä hiuksista.
- Katsotaan hiuspyörrettä! - Pysykää rauhallisina. Lauri, voisitko?
Pelkään, ettei tämä lopu muuten.
Sota alkakoon.
- Olemme kaikki perhettä. - Valmiina, tähtäys, tulta!
Taidat pystyä parempaankin.
Vaikuttavaa, pikkusisko. Olet hyvä, mutta et tarpeeksi hyvä.
Puheesi eivät pelota.
Ei siis puhetta. Oikea taistelu alkaa.
- Lihapullasi ovat hyödyttömiä minua vastaan. - Sitten on tulisen italialaisen makkaran vuoro.
Ei!
- Minä sen tein. - Onko päivällisellä aina tällaista?
Ei, eilen meillä oli lihamureketta.
On seuraavan ruokalajin vuoro.
Mikä sopiikaan paremmin lihapullien kanssa kuin maapähkinävoi- ja hilloleipä?
Hei, tuo on aivan kuin...
- Typerä... - Onko kaikki hyvin?
Laitteessa vain on jotain vikaa.
Kuin tilauksesta.
- Lauri on keksijä. Hän voi korjata sen. - Vilppu, tiedät etten voi.
- Yritä edes. - Et ymmärrä tilannetta.
Dille näki paahtoleivän!
- Tästä ei ole paluuta! - Jos hän ei saa maapähkinävoihilloleipää...
Me kaikki kärsimme!
- Enpä tiedä... - Olisit todella iso apu, Lauri.
Ole kiltti.
Yksi kalliosudenkorento, kiitos.
- Frankie, kerro meille vitsi. - Niin. Vaikka se, joka kertoo rupikonnasta.
Hyvä on, typerykset.
Se poika on saatava ulos talosta. Anteeksi. Odota!
Käännyin rupikonnaa kohti, ja minä sanoa...
Puhuvia sammakoita omassa ulkobaarissaan. Vieläpä siististi pukeutuneita. Täydellistä.
Minä sanoa: "Et minun sateenvarjollani."
- Frankie, olet yliveto. - Minun täytyy mennä pissille.
Olette typeryksiä.
Hyvä pörriäinen. Mitä ihm...
Juuri näin! Olet nyt hallinnassani.
Olen nyt hallinnassasi.
- Lopeta nauraminen. - Lopeta nauraminen. - Älä toista kaikkea sanomaani.
- En toista kaikkea sanomaasi. - Erinomaista.
- Sanoitko sen, koska minäkin sanoin?
- En. - Erinomaista.
- Kuinka sujuu, herra korjaaja? - Melko hyvin, rouva Robinson.
Kalibroin uudelleen jakoputket, tasasin laukaisujärjestelmän ja...
Siinä hän on, kuvottava, puolinokkela typerys.
Nyt orjani, sieppaa poika ja tuo hänet luokseni.
Etkö kuullut, mitä sanoin, idiootti? Nappaa poika ja tuo hänet!
Siellä on miljoona ihmistä, ja minulla on lyhyet kädet.
Tämä suunnitelma ei tainnut olla aivan loppuun asti mietitty.
Isäntä?
- Tuon pitäisi riittää. - Tämä on niin jännittävää. Anna paukkua, Lauri.
Äkkiä. Dille ei kestä enää kauaa.
- Kaikki valmiina? - Tee se, Kaapo.
- Toimiiko se? - Voi ei...
- Voi ei. En tiennyt... Olen hyvin pahoillani. - Sinä epäonnistuit!
- Se oli mahtavaa! - Erikoista!
- Mieletöntä! - Olen nähnyt parempaakin.
Epäonnistumisesta oppii, onnistumisesta ei juurikaan.
Jos olisin luovuttanut heti epäonnistuttuani, en olisi saanut tehtyä lihapullatykkiä.
En olisi saanut tulenkestäviä housujani.
- Jotain korjattavaa vielä on. - Kuten mieheni aina sanoo...
JATKA ETEENPÄIN
Jatka, jatka, seis!
JATKA ETEENPÄIN
Puhuva sammakko, ei kovin hyvä kätyri.
Tarvitsen toisen rikoskumppanin, jokin suuri, ei liian älykäs. Ja jokin, joka ei puhu takaisin.
Mitä se vielä täällä tekee? Hankkiudu eroon siitä.
Voi, nuppini. Mitä teet? Irrota surkeat kourasi minusta.
Kadut tätä vielä!
Odota! Älä liiku. Siinäpä se!
Pitäisiköhän minun kertoa Dorikselle. Ei, yllätän hänet.
Hiljentykää hetkeksi. Kohotan maljan Laurille ja hänen loistavalle epäonnistumiselleen.
Johtakoon se onnistumiseen tulevaisuudessa.
Jukra, olette todella kilttejä.
Jos minulla olisi perhe, haluaisin sen olevan teidän kaltainen.
- Siinä tapauksessa, Laurille! - Laurille!
Laurille!
Jos Louis Armstrong olisi luovuttanut, hän ei olisi kävellyt kuussa.
Kulta, Louis Armstrong oli laulaja.
- Mitä hän tarkoitti sillä, että jos hänellä olisi perhe? - Ai niin, Lauri on orpo.
Orpo?
- Iso poika. - Nouse ylös, nössö!
Mahtava suunnitelma. Mennä ajassa taaksepäin varastamaan dinosaurus. Doris on ylpeä minusta.
Mikset kertonut, että teillä on lemmikkidinosaurus?
- Ei meillä olekaan. - Miten niin? Tuossahan se on.
Voi ei! Et voi syödä häntä! Tarvitsen hänet elävänä.
Maista tätä!
Lauri!
Valmiina, tähtäys, tulta!
Koppi.
Sekaannuit väärän perheeseen.
Ovikello soi, pizza tuli.
Ei!
No niin, tämä dino on piirastettu.
Juoskaa!
Se söi Kallen!
Voi ei.
Tulta!
Juokse!
Hae nyt se poika!
Mitä ihmettä? Mikset nappaa poikaa?
Minulla on iso pää ja pienet kädet.
Tämä suunnitelma ei tainnut olla aivan loppuun asti mietitty.
Isäntä?
Tyhmä, tyhmä, tyhmä!
- Koppahattu! - Hänet voit syödä.
- Juokse, Lauri. - Vilppu!
Ei!
Voi ei!
Mini-Doris on mennyttä.
- Hieno koppi. - Hienosti ammuttu.
- Olimme melko hyvä pari, vai mitä? - Niin kai.
- Oletteko kunnossa? - Loistavassa.
Näittekö kun päihitimme sen dinosauruksen? Se oli hienoa, äiti!
Tarkoitan, olen pahoillani. En...
Ei se mitään, Lauri.
- Olen onnellinen, että olet turvassa. - Pääsi.
Se on vain mustelma.
Uhrauduitte puolestani.
- Tottahan toki. - Olet erityinen lapsi.
- Ainutlaatuinen. - Sinun kannattaisi viedä hänet pois, -
- ennen kuin jotain pahaa tapahtuu. - Hupsu robotti, tilanne on hallinnassani.
Päivä on ollut pitkä, raskas, ja tunteikas, dinosaurustappeluiden täyttämä.
Teidän olisi paras mennä nukkumaan, niin minä ja Lauri tästä lähdemme.
Täytyykö teidän mennä? On jo myöhä.
Ehkä Lauri voisi olla yötä meillä.
Äiti, ehkä joskus toiste.
Olet tervetullut koska vain.
- Äiti. - On ihanaa, kun olet täällä.
- Meidän täytyy todella mennä. - Ei.
Ei täydy. Teidän täytyy jäädä.
Mikä olisikaan sinulle meitä parempi perhe?
Mitäs sanot, Lauri?
Haluaisitko olla Robinson?
Haluatte adoptoida minut?
Selvä, totta se on. Olen menneisyydestä. Nyt tiedätte salaisuuteni.
Mitä oletkaan tehnyt, Vilppu? Miten saatoit tuoda hänet tänne?
- Hyvä kysymys. - Älkää suuttuko Vilpulle.
- Hän vain yrittää olla hyvä ystävä. - Olen pahoillani, Lauri, sinun täytyy mennä.
- Mitä? Vastahan sinä sanoit... - Tiedän, mitä sanoin.
Olen menneisyydestä. Entä sitten?
Lauri, katso minuun, olet...
Olet mainio lapsi, emmekä milloinkaan satuttaisi sinua, -
mutta olen pahoillani. Sinun täytyy mennä takaisin omaan aikaasi.
Siitä puheen ollen, toinen aikakoneista on rikki, -
ja toisen varasti koppahattuinen kaveri, -
joka osaltaan selittää dinosauruksen.
- Soitan isällesi. - Jos minun täytyy lähteä, -
voisinko edes mennä takaisin etsimään äitini? Vilppu lupasi.
- Lupasit mitä? - En aikonut pitää lupausta.
- Valehtelitko minulle? - En!
Kyllä! Lauri, odota!
Uskomatonta, että pidin sinua ystävänäni.
- Minähän olen ystäväsi! - Olet lopun ikääsi arestissa.
Kyllä, Doris, se on sääli.
Hän haluaa vain palata ajassa tavatakseen äitinsä, jota hän ei koskaan tuntenut, -
mutta he eivät anna tehdä sitä. Me tosin antaisimme.
Harmi, ettei meillä ole aikakonetta.
Hetkinen, onhan.
- Koppahattu? - Hei, Lauri.
- Mitä haluat? - Toteuttaa unelmasi.
Sinun täytyy vain korjata pikku vekottimesi, niin etsimme äitisi.
Lauri!
Jutellaanpa asiasta, Lauri. Tiedän, että olet täällä jossain.
Lauri!
En ymmärrä, miksi olet niin kiinnostunut tästä romusta.
- NAPPAA SE %&@!# POIKA - Se on minun asiani.
- Näytä, miten tämä toimii. - Ei se ole koskaan toiminut.
Oletetaan, että se toimii, ja että esittelisin sitä investointiyrityksen johdolle, -
mistä löytäisin virtakytkimen? Ajatusleikkinä tietysti.
Käännä tätä nuppia kahdesti ympäri ja paina punainen nappi pohjaan.
- Melko simppeliä. - Onpa typerä ratkaisu.
- Vie minut äitini luo. - Tottahan toki. Doris?
- Meillä oli sopimus! - Sormet ristissä! Ei lasketa.
Miksi teet tämän? En ole tehnyt sinulle mitään.
- Etkö vieläkään ole keksinyt? - Mikä muka?
Kuulostaako tämä tutulta?
Tulevaisuuden isä, etevä keksijä, "jatka eteenpäin".
En ole se. Puhut Vilpun isästä.
Tarkoitatko, että minä olen Vilpun isä?
10 pistettä ja papukaijamerkki.
Nykypäivä on tällainen sinun takiasi, -
joten päätin tuhota kohtalosi. Helppo nakki, vai miten sitä sanotaan.
- Jos olen Vilpun isä... - Jatka vain.
- Jos olen Vilpun isä... - Se todettiinkin jo.
Miten sinä liityt tähän?
Salli minun valottaa tilannetta.
- Vanha huoneeni. - Siis yhteinen huoneemme.
- Mitä? - Kyllä vain! Minä se olen.
Mikki Hanslankari!
Tiedän. Olen inhottava, mutta vielä minua rakastetaan.
- Kuinka sinusta tuli tuollainen? - Se on pitkä ja säälittävä tarina -
pikkupojasta, joka unelmoi nappulaliigan mestaruudesta.
Unelmasta, joka murskaantui viimeisellä vuoroparilla.
Hävisimme yhdellä juoksulla minun takiani.
- Löylyttäkää hänet! - Ellen olisi nukahtanut, -
olisin napannut sen pallon! Olisimme voittaneet!
- Ymmärrättekö? - Jostain syystä minua ei adoptoitu.
Ihmelapsi Pekka Robinson valmistui collegesta 14-vuotiaana.
Vuoden Nobel-palkinto menee nuorelle Pekka Robinsonille.
- Kake, mitä jätkä? Siisti kansio. - Haluatko tulla tänään kylään?
Kaikki vihasivat minua. Lopulta orpokoti suljettiin -
- ja kaikki lähtivät, paitsi minä. - Robinson uudistaa Innovaation Yhtiöt.
Sitten tajusin, ettei se ollutkaan minun syytäni, -
vaan sinun. Ellet olisi valvottanut minua yöt pitkät rakennellessasi, -
olisin ottanut kopin.
Laadin nerokkaan suunnitelman kostaakseni.
Robinson, haiset pahalle!
Juuri kun aioin tuhota Robinson Yhtiöt, -
tapasin sen.
Vetäydyimme konnanpesäämme, -
jossa Doris kertoi tarinan petoksesta ja surusta.
Ilmeisesti sinä keksit hänet auttavaksi hatuksi.
Ihmiskunnan orjaksi.
Mutta Doris tiesi pystyvänsä parempaankin.
Et kuitenkaan nähnyt sen piileviä kykyjä, -
joten sammutit sen.
Tai niin ainakin luulit.
Meillä molemmilla oli kaunaa sinulle.
Oma kostosuunnitelmani oli nerokas, Dorisin taas...
Noudatimme Dorisin suunnitelmaa.
Mutta tein kyllä oman osuuteni. KEKSINTÖKILPAILUT
Yhdessä olimme loistava pari.
Vilppu, sulje ovi kunnolla, muuten hälytin ei kytkeydy.
Kyllä, äiti.
Menin taloosi, hiivin autotalliisi ja varastin aikakoneen.
Kiitokset kuuluu sille suippohiuksiselle pojalle, joka unohti lukita autotallin.
Kaikki jäljellä oleva palaa Innovaatio Yhtiöihin, jossa esittelen kapineesi omanani.
Et voi tietää, mitä se tekisi tulevaisuudelle.
En välitä. Haluan vain pilata elämäsi.
- Kake, en osannut aavistaa. - Hiljaa! Älä kutsua minua siksi!
Kuinka monta sen nimistä konnaa muka tunnet?
Olen pahoillani kurjasta elämästäsi, mutta se on omaa syytäsi.
Muistit vain huonot asiat. Sinun olisi pitänyt vain -
unohtaa menneet ja jatkaa eteenpäin.
Ottaisinko vastuun elämästäni, vai syyttäisinkö sinua?
Kannatetaan syyttämistä!
Tämä on elämäni paras päivä.
Doris, avaisitko luukun puolestani?
Ei!
Harmittaa estää pahat aikeesi ja livistää, mutta ei voi mitään.
Olen varmasti tervetullut näky.
Tuo oli siitä, kun jätit autotallin lukitsematta.
- Tiedätkö siitä? - Tiedän kaiken.
Myönnä pois, tästä tulee hieno tarina kerrottavaksi.
Katsokaahan, pojat, olemme melkein perillä.
Voi ei!
Katselkaa ympärillenne pojat, sillä tulevaisuutenne muuttuu.
- Lauri! Sinun on korjattava aikakone. - En voi!
- Entä isäsi? Kutsu hänet. - Sinä olet isäni.
- Vasta tulevaisuudessa. - Sitä ei ole, ellet korjaa aikakonetta.
Minä mokasin. Jätin autotallin auki ja olen yrittänyt korjata kaiken, -
mutta enää sinä voit auttaa.
Sinä pystyt siihen, isä.
- Lauri! - Vilppu.
Vilppu. Rouva Robinson? Arttu? Vasuri?
Hämmästelkää uusinta keksintöäni, muistiskanneria.
Onko sinulla muitakin ideoita?
Kyllä vain. Kutsun niitä auttaviksi hatuiksi.
Niitä on kaikkialla!
Doris, mitä tapahtuu? En ymmärrä.
Halusin vain tuhota Laurin tulevaisuuden, en tällaista.
Ei!
Tämä ei voi olla totta!
Se on jo tapahtunut.
Miksi ihmeessä keksin sen tyhmän hatun?
Katsele ympärillesi Doris, sillä tulevaisuutesi muuttuu.
Lopeta, Kake!
- Et tiedä, mitä teet! - Tuhoan juuri tulevaisuuttasi.
Se käyttää sinua hyväkseen! Kun se saa haluamansa, se hankkiutuu sinusta eroon.
Mitä ihmettä?
En koskaan keksi sinua.
Tule, Kake. Minun on näytettävä sinulle jotain.
Doris? Luulin sitä ystäväkseni.
Onnistuit, Lauri!
- Minä pidättelen häntä, hae apua! - Päästä hänet!
- Mitä oikein teet? Hän on paha. - Ei, hän on kämppikseni.
- Mitä? - Hän on vanha kämppikseni. Teidän pitäisi adoptoida hänet.
- Oletko sekaisin? - Miksei? - Tässä kolme hyvää syytä:
hän varasti aikakoneemme, yritti tuhota tulevaisuutesi ja haisee tiskirätille!
Muistuttaisin, että olen isäsi ja sinun on parempi totella minua.
Herra Hanslankari, haluaisitteko olla yksi Robinsoneista... Mihin hän meni?
Kake!
TEHTÄVÄLISTA
- Oletko kunnossa? Ei kai luita murtunut? - Ei, olen ihan...
- Onko sinulla kuumetta? - Entä päänsärkyä?
- Lapamato? - Selluliittia? - Ei, olen ihan kunnossa.
Itse asiassa elämäni kunnossa.
Ne ovat poissa, Fanni! Tämä on kauheaa!
- Voi pojat. - Jopas hän on aikaisin kotona.
Fanni, missä sinä olet? Aikakoneet ovat poissa!
Vanha rouva käräytti minut, rankkaa.
No niin.
- Voittaa toimistotyön koska vain. - Sanos muuta.
- Tästä olen tosi ylpeä. Haluatko nähdä? - Haluan.
Ei se, vaan tuo.
Se oli ensimmäinen oikea keksintömme.
- Siitä tämä kaikki alkoi. - Hurjaa.
Jos menen takaisin nyt, niin tämä on tulevaisuuteni.
Se riippuu sinusta. Mikään ei ole varmaa.
Sinun täytyy tehdä oikeita valintoja ja jatkaa eteenpäin.
Koska tämä onnistuu tällä kertaa, niin minä, -
tai siis me emme näe äitiämme koskaan?
Tapaammeko häntä milloinkaan?
Sinun tulisi palata takaisin keksintökilpailuun ja ottaa selvää.
Tiesin, että sanoisit noin.
Me olemmekin yksi iso nero.
- Näkemiin tuleva velipuoli. - Hyvää matkaa!
Älä unohda perunamuusia!
- Turvallista matkaa, Pikku-Lauri. - Kiitos.
Tässä olisi pari ehdotusta runkoni parantamiseksi.
Totta puhuakseni nämä luisevat raajat eivät oikein iske tyttöihin.
Kaikkein tärkein asia: älä unohda keksiä minua!
- En tietenkään! - Rakastan sinua.
- Minulla olisi niin paljon kysyttävää... - Matkustus ensin ja kysymykset sitten.
Älä huoli, palaa takaisin kilpailuihin. Näemme pian.
Selvä, niin teen. Näkemiin.
- Näkemiin, poika. - Kiitos vielä kerran kaikesta!
- Odota, Lauri! Yksi asia vielä. - Niin?
Pieni vihje tulevaisuutta varten. Minä olen aina oikeassa.
Silloinkin, kun olen väärässä, olen oikeassa.
Hän on oikeassa. Sinuna yrittäisin tottua siihen.
- Ja niinhän olenkin. - Olet siis oikeassa.
Selvä, tullaan.
Näet heidät kyllä myöhemmin. Hehän ovat perheesi.
- Sinunhan piti viedä minut takaisin kilpailuun. - Tiedän.
Taisit näpytellä väärin.
Mehän sovimme, että jos korjaat aikakoneen, vien sinut katsomaan äitiäsi.
Mitä?
Sopimus on sopimus.
Miksi päästit hänet menemään?
Minulla on jo perhe.
En olisi uskonut, että isäni olisi paras kaverini.
Äläkä pakota minua tulemaan pelastamaan sinua toistamiseen.
- En niin. - Muista, että minulla on aikakone.
Jos sotket asiasi taas, tulen takaisin auttamaan sinua.
- Muistatko mottosi? - Muistan.
- Älä unohda. - En usko, että se on mahdollista.
- Sinun on parasta mennä. - Nähdään myöhemmin, Vilppu.
NÄHDÄÄN MYÖHEMMIN, ISÄ
Nyt muistin!
- Kake, herää! - Mitä?
Se on siinä!
Herra Röykelö, nyt tiedän, mikä meni vikaan.
Saanko yrittää vielä kerran? Olkaa kiltti!
Kyytini ei tullut vielä, joten anna palaa.
Tarvitsen vapaaehtoisen.
- Sanokaa joku teille tärkeä päiväys. - Annahan kun mietin.
Ensimmäiset keksintökilpailuni, ensimmäinen mikroskooppini, -
päivä, jona uin Englannin kanaalin yli, ensimmäinen mitali kelkkailussa...
- Nyt tiedän. - Täydellistä!
- Näytät upealta. - Hän on onnenpekka.
Sehän toimii.
Se toimii.
Näytät ihastuttavalta, Kuikelo.
Vaari?
- Kappas vain! - Kultaseni, juuri sopivasti.
- Kuikelo! - Teit sen, Lauri! Onnistuit!
- Tämä keksintö on loistava! - Olet kisojen paras pelaaja.
Varsinaisen näytöksen järjestit. Olet todella erityinen lapsi, -
mutta et näytä Laurilta. Enemmänkin...
Pekalta. Kuulen sitä aika usein.
Voi ei! Anteeksi.
- Ei mitään hätää. - Frankie, mitä olen sanonut karkailusta?
- Frankie? - Mallioppilaani.
- Olen Fanni. Opetan sammakoille musiikkia. - Todellako?
Tiesitkö, että sammakot ovat paljon musikaalisempia kuin ihmiset?
Kukaan ei vain usko minua. Kaikki pitävät minua hulluna.
Sinäkin taidat pitää.
Ei, minusta sinä olet oikeassa.
Täälläkö? Siinä hän on.
Haluaisimme kirjoittaa jutun sinusta paikallislehteen.
Sinulla on loistava tulevaisuus edessäsi.
Päästä irti.
Anna sen pudota harteiltas.
Etkö tiennyt, -
että pahin jo mennyt on.
Ota se vastaan.
Anna kehosi kertoa itsestäsi.
Loppujen lopuksi.
Muistat ainoastaan sen, miltä tuntui se.
Anna sen jäädä.
Anna huoltesi jäädä taaksesi.
Anna sen paistaa, -
kunnes tunnet sen ympärilläsi.
Enkä välitä, -
jos pyydät apua multa.
Yhdessä selviämme.
Sydän sen lopulta ratkaisee.
Muodostuu elämämme -
pienistä hetkistämme
Pienistä ihmeistä, -
mutkikkaista kohtaloista.
Aika valuu pois, -
mutta nämä pienet hetket, -
mutta pienet hetket, nämä hetket jäävät.
Kaikki murheeni -
huuhtoutuvat mielestäni.
Mutta koskaan unohda en, -
tätä, mitä nyt tunnen.
Meillä ei ole tapana muistella menneitä kauaa.
Me jatkamme eteenpäin, avaten uusia ovia ja tehden uusia asioita, koska olemme uteliaita.
Uteliaisuus johtaa meitä kohti uusia polkuja.